Der var engang
eller måske to gange, et overnaturligt paradis
der hed Pepperland.
80.000 favne under havets overflade lå det.
Eller ligger. Jeg er ikke helt sikker.
Pepperland er en kilde til glæde i universets blå skød.
Det skal kradses. Ikke sandt, Max?
- Jo, Deres Blålige Højhed. - Hvad?!
Vi gemenere finder os kun i et "nej"!
Er det forstået, Max?
- Nej, Deres Blålige Højhed. - Det var bedre.
- Er tropperne klar? - Nej, Deres Blålige Højhed.
- Gokkehovederne? - Nej.
Klovnerne? Haj-haj-tyrkerne?
Antimusikmissilerne? Den grufulde flyvende hånd?
Glimrende! I dag
bliver Pepperland blåt!
Fyr!
Gemenerne kommer!
Hånd. Kom her, Hånd.
Se derud. Hvad ser du? Sig det, Max.
En, der løber, Hånd.
Men ham får du snart standset. Ikke sandt, Hånd?
Af sted. Peg og knus!
Af sted!
Jeg har ikke grinet så meget siden Pompeji.
Hvad?! Hånden mister grebet om det!
Gør dit værste!
Eksplodér dem!
Man peger ikke ad folk.
Min kære... Udslet dem for evigt!
De blå gemenere kommer!
Ikke her, unge Fred. Det ville de ikke vove.
Det ville de. Det gør de! Hvad vil De gøre?
Spille kvartetten til ende.
Fyr!
Trioen, hr. borgmester.
- Duetten, hr. borgmester. - Duetten?
Soloen.
Unge Fred...
De blå gemenere kommer!
For fire partiturer og 32 takter siden rejste vore forfædre...
- En kvartet? -..og formødre...
Endnu en kvartet?
af sted i denne gule undervandsbåd.
- Den lille tingest? -..og nåede til Pepperland.
Kravl om bord.
Jamen jeg kan ikke engang holde mig selv oven vande.
- Jeg udnævner dig til flådeadmiral. - Jamen så vil jeg da gerne.
Skynd dig, unge Fred. Hent hjælp!
Jamen hvor skal jeg tage hen?
Der er ikke tid til banaliteter.
Ak... det er mig.
Der kan være ensomt i Liverpool en lørdag aften.
- Og det er kun torsdag morgen. - Eleanor Rigby levede i sus og dus.
- Jeg oplever aldrig noget. - Jeg er en gammel, sur trommestik.
Jeg ville springe i floden, hvis ikke det trak op til regn.
Jeg oplever aldrig noget.
Her, mis.
Ville du tro på mig, hvis jeg fortalte, jeg blev forfulgt af en gul ubåd?
- Nej, det ville jeg ikke. - Det regnede jeg heller ikke med.
Jeg var sikker på, det var en gul ubåd. Men det kan ikke passe, vel?
Det må være sådan en UFKO eller min fantasi.
Men jeg har ingen fantasi.
Hjælp...!
- Nej, ellers tak. - Vil du ikke nok hjælpe mig?
Vær mere konkret.
..musik...
-..blå gemenere! - Det der må give mén!
"H" for haster, "E" for enormt meget, "L" for l-sker og "P" for bebe!
Din historie er gribende. Sæt dig ind. Så henter vi mine venner.
- Ih tak! - Spiller jeg i takt?
- Bare parkér her. - Jeg parkerer bare her.
- Hvad ville dine venner lave her? - Udstille.
- Udstille hvad? - Gå ud stille.
- Kan vi ikke tage en af dem her? - Nej. Kun mine venner.
- Frankenstein? - Jeg kom sammen med hans søster.
Phyllis. Hvad mon der sker, hvis jeg trækker i det håndtag?
- Det må du ikke. - Jeg er den fødte håndtrækker.
Ringo, jeg har lige haft en vildt underlig drøm.
Du må ikke spise på tom mave. Hør, hvad gamle Fred har at fortælle.
..eksplosioner... Blå gemenere!
Hvad siger I til det?
Det skal prøves.
- Hvornår tager vi af sted? - Lad os få fat i de andre to.
- Hvilken dag er det? - "Sitardag".
Så er George herinde.
- George, hvad laver du deroppe? - Hvad er der, Ringo?
Er der et emne, du gerne vil tage op... eller ned?
Ham her...
-..blå gemenere. - I er bindegale.
- Hov! Det er min bil. - Hvordan ved du, det er din bil?
- Jeg kan da kende den. - Hvordan ser den ud?
Den er rød med gule hjul.
- Blå med orange hjul. - Det hele er i sindet.
- Jeg kører. - Jeg kom først. Jeg vil gerne køre.
- Nej, du sidder i midten. - Du ville jo køre.
- Det gør jeg også. - Så sætter jeg mig om bagi.
- Tror du, vi forstyrrer? - Ja.
Vi er nødt til at finde Paul, ikke?
- Det hele er i sindet. - Prøv en af de døre dér.
De ser søde ud. Gør de ikke?
- Det gør de. Gør de ikke? - Jo. Gør de ikke?
Ikk'?
- Hvad er der los? Blå gemenere? - Nå, gutter. Hvad siger I til det?
- Jeg synes... - Søen er hård derude.
- Jamen så... - Gigantiske bølger. Hvad siger l?
- Jeg synes... - Jeg synes...
- Nu har jeg glemt det. - Så lad os sætte form på fartøjet.
Jeg kan godt lide formen. Ubådsform.
- Det er altså en undervandsbåd? - Stille, ikke sandt?
- Ikke hvis man er på bunden. - Stuv snakketøjet og tag fat.
Fedt nok. Hvordan starter den?
- Med et gemener-angreb. - Hvad, hvis der ikke er nogen?
Så leder man efter en kontakt.
Måske er det den her.
Hvad er klokken?
- Det er på tide for tiden. - Se. Viserne sætter farten ned.
Kan I fornemme, at det hele ikke er så rosenrødt under overfladen?
Hvad foregår der, John?
Jeg tror, vi er inde i Einsteins tid-rum-kontinuum-teori.
Altså relativt set.
Måske strejker tiden... for kortere arbejdstid.
Det må også være trættende at være tiden, ikke? Det er jo et døgnjob.
Du overrasker mig. Du taler abstrakt.
Bare fordi jeg er trommeslager, er jeg ikke... Jeg har det underligt.
- Du er slet ikke, hvad du har været. - Det hele bliver større.
- Det er os, der bliver mindre. - Jeg vil hjem til moar.
- Og yngre. - Rolig. Fred skal nok redde jer.
Se der. En helt masse julemænd.
Nej, det er tidsmænd. Det har jeg læst.
- Årene går altså baglæns. - Hvad betyder det, du gamle?
Hvis vi fortsætter i det her tempo, forsvinder vi snart helt.
- Hvad gør vi så? - Vi kan jo trykke på nogle knapper.
- Jeg vil hjem til moar. - Tiden løber desværre fra os.
Kan vi ikke gøre noget ved uret? Vi kan jo prøve at rykke viserne frem.
Der sker noget underligt.
Nu sætter den farten i vejret.
Det var da underligt. En ubåd, der ligner vores egen.
Der sidder nogen i den. Se. Det er nogle fyre.
Vink tilbage.
- Måske er der en stor ubådsflåde. - Vi er kun to både.
Så er den anden ubåd os selv...
-..der går baglæns... -..i tiden.
Ih du milde. Der sker for os alle sammen.
- Vi er senil-delinkvente. - Jeg kan høre mit skæg vokse.
Vi må hellere gøre noget.
fireogtres år er 33.661.440 minutter
og ét minut er lang tid...
nu skal I bare se
Sig til, hvis jeg tager fejl... Er vi ikke rejst gennem Tidens Hav?
Det ville forklare nogle ting.
Godt, jeg ikke er ung længere. Eller var det gammel?
- Hvad er det her for et hav? - Videnskabens Hav.
- Han ser forkert ud. - Han ser ikke spor rask ud.
- Han er gyselig. - Nej, hvor er han grim.
- Tudegrim! - Tryk på en knap.
- Der er en kyklop. - Nej. Han har to øjne.
- Så må det være en "bikylop". - Der er en til. En kyklopædi.
- Der er nogle hvaler på farten. - De hvalfarter da ikke.
Så et ros hvaler. Hvalrosser.
- De ligner nogle hvaltosser. - Styr udenom!
- Udenom? - Ja.
Javel.
- Du må ikke trykke på den knap. - Hvad for en?
- Den der. - Den her?
Han trykkede på panikknappen.
Stakkels Ringo. Han har aldrig gjort en flue fortræd.
- Hvad gør vi uden Ringo? - Lærer at synge trio.
Lad os redde staklen.
- Der er gang i den. - Det er et par skaftestøvleuhyrer.
De gør klar til angreb.
- Jeg savner ikke Ringo. - Han er langt ude at svømme.
Der kommer Ringo.
Der forsvinder Ringo.
- Den har set os. - Find en bokseknap.
- Hvem har hørt om en bokseknap? - Bare find en.
Fyr!
Det var den forkerte.
- Der er Ringo igen. - Han er god til at ride, ikke?
- Ikke det væmmelige sugedyr. - Vi bliver suget ind i glemslen.
- Eller endnu længere. - Slå bak.
- Farvel, sugefrans. - For meget.
Den anden vej!
Så er det Ringo-tid.
Indianere!
Tryk på en knap.
- Hvordan var det? - Jeg pilede af sted.
Se der! Fuld fart frem.
- Åh nej. - Motoren svigter.
Du milde havnymfe! Vi mister kraft.
- Vi bliver slugt. Hvad skal vi gøre? - Servere te.
Ved Neptuns knickers! Den er færdig.
- Skal vi få vejservice? - Der er ikke nogen vej.
Og vi har ikke nogen u-dbetaling.
Jeg ved lidt om motorer. Lad mig se.
- Er det motoren? - Kan du ikke se det?
Jo, selvfølgelig. Lad mig...
- Hvad siger du til det? - Av!
Her, drenge. Se her. Hvad mon det er?
- Ingenting. - Det ser sådan ud.
- Det er en lokal indbygger. - Han er nok en af ingenting'erne.
- Det er da altid noget. - Lad os vise ham vores motor.
- Man viser ikke sin motor til alle. - Jamen, det er jo ingen.
Læge, tæge, pæderast. Orfisk, morfisk, fusentast.
Ad hoc, ad loc, så som så. Så lidt tid, så meget at nå.
- Ved du, hvor vi er? - En sand sokratisk forespørgsel.
- Og hvem i Billy Shears navn er du? - Hvem?
- Ah! Ja, hvem er jeg? - Jeremy?
Hillary?
Fjog?
Ph.D.?
Eminent fysiker
prisvindende botaniker, bidende satiriker og glimrende tandtekniker.
- Elendig poet. - Kritiske røst, jeg kommer til trøst.
- Det er en af de vrede unge mænd. - Eller en skør gammel nar.
- Taler du engelsk? - Old- og middel, gerne med måde.
- Jamen taler du engelsk? - Det er mig faktisk en gåde.
Han ved så meget, at han har glemt det.
- Hvorfor viser vi ikke vores motor? - Skal vi virkelig vise vores motor?
- Måske har han ikke set en før. - Turbodyse, superforbrænding.
Metrocyklonisk og stereofonisk. Den er helt bims. Der er gået en dims.
- Han lavede den. - Stærkt. Lad os komme af sted.
Jeg må afslutte min buste, to romaner, skære en cyste og tæmme bavianer.
Skal du altid rime?
Efter at tale i prosa jeg higer, men jeg aner ikke, hvad jeg siger.
Ad hoc, ad loc, så som så. Så lidt tid, så meget at nå.
- Se der. - Fodnoterne til min nittende bog.
Sådan gør jeg hver gang. Mens jeg skriver den, anmelder jeg den også.
- Et fjog til alle årstider. - Hvordan kan han tabe?
- Jeg læser aldrig mine anmeldelser. - Der må være et ord for hans type.
- Okay. Lad os komme af sted. - Hvad med ham?
- Han har det fint med at gå i cirkler. - Stakkels lille fyr.
Ringo er bare så rørstrømsk.
Se ham lige. Kan han ikke komme med?
Hr. Fjog, du må godt komme med.
- Vil I have en ingenstedsmand med? - Vi tager dig et sted hen.
Okay. Fjog. Så bunder vi.
"Så bunder vi." Besynderlig frase.
Fra South Midlands victorianske fase.
Det er på vej ud af sin dvale. Det skal med i min statsmandstale.
Så er bunden nået.
- Klar til at sejle. - Frem.
- Her er meget stille. - Hvad gør vi?
Reparér, returnér, revalidér, regenerér.
Drej skruen mer'.
- Tilproppe, tilstoppe, stor dippedut. - Hvad siger han?
En tyggegummitut. Bare drej skruen. Så er den...
- Så god som ny. - Jeg kan ikke stoppe!
"H" for haster. "E" for enormt meget.
- "L" er for l-sker. - "P" er for på gensyn.
- Det var smukt, Jeremy. - Nu er ubåden væk.
- Skidt. - Elendigt.
- Det må I undskylde. - Han lavede da motoren.
- Hvor er vi henne? - Det ligner udløberne.
- Udløberne af hvad? - Udløberne af forbjergene.
- Bare fortsæt. - Det gjorde jeg da også.
- Det trækker. - Vi må være ved Hullernes Hav.
Skal vi ikke spørge nogen om vej?
- Undskyld... - Hvor ligger Pepperland?
Tak.
- Se alt det støv. - Hvor kom det fra?
En kemisk fejl, ja rent bryderi. Med kraftig smag... et krydderi.
- Han har ret. Det er peber. - Peber?
- John? - Paul?
George? Er der nogen hjemme?
- Hvor er vi? - Det "hullige" hav.
Det minder om Blackburn, Lancashire.
- Hvor mange mon der er i tal? - Nok til at fylde Albert Hall.
Sagde Fred ikke noget med Hulhavet lige før Det Grønne Hav?
- Vi skal gennem et af hullerne. - Jamen hvad for et?
Tese, antitese, syntese.
Årsager forårsaget af årsager.
Jeremy, hvad ved du om huller?
Der er ingen huller i min uddannelse.
Har du ikke skrevet en hel afhulning?
- Godt. Hvad gør vi? - Vær empiriske. Se.
- Fjoget bliver mere fornuftig. - Det bliver bedre og bedre.
Lad os finde Det Grønne Hav. Hulhavet
ud til Det Grønne Hav.
Hydrofilt, byrdefuldt hullet nav.
Jeg tror, vi nærmer os af Det Grønne Hav.
- Jeg har et hul i lommen. - Hvor er Jeremy?
- Han var derhenne før. - Han her ikke nu.
- Så må han være stukket af. - Nej. Han er vores ven.
Fjog, Jeremy, Hillary. Hvor er du?
- Pepperland. - Det er nu lidt salt i kanten.
- Det ser dystert ud. - Og stille.
- Endelig i sikkerhed. - Og på eventyrlige eventyr.
Det minder på mange måder om den hedengangne hr. Odysseus.
Der er et øjeæble.
Så lander vi.
Hr. borgmester! Jeg er tilbage.
- Hvem er det? - Vores borgmester.
Han er blevet gokket. Hr. borgmester!
Gok op!
- Måske kan en sang få liv i ham. - Okay. Så synger vi.
Hører jeg musik?
Skuer jeg... unge Fred?
- Ja, hr. borgmester. - Velsignet være min metronom.
- Har du hjælp med? - Ja! Se!
Du milde pizzicato, unge Fred.
- Fantastisk! Jeres ansigter. - Vi ser ret godt ud.
- I ligner de rigtige. - Vi er de rigtige.
Nej, nej. Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band.
De kan ikke være noget særligt med det navn.
I kunne udgive jer for dem og rejse et oprør.
- Hvor er jeres instrumenter? - De er gået tabt i det uhyrlige hav.
- Havet med uhyrer. - Vi får fat i nogle nye instrumenter.
Gemenerne har taget alt, der skaber musik.
- Hader de musik så meget? - De krymper sig ved den blotte lyd.
Okay, gutter. Så er det krympetid i Pepperland.
- Han minder om min gamle lærer. - Hvis du skal råbe, så råb stille.
- Hvad gør vi? - Koagulerer med mængden. Kom så.
- Sikke en storslået musiktribune. - Der står instrumenterne. Kom.
- Godt. Der er fri bane. - Nu har vi chancen.
- Hvordan kommer vi derop? - Bare rolig. Følg efter mig.
Fjolser.
- Der er ikke særlig meget lys, vel? - Dæmp dig lidt ned.
- Se, hvad jeg fandt. - Det er uniformerne.
- De er flotte, ikk'? - Ja. Ikk'?
- Ikk'? Hvordan ser jeg ud? - Flot. Hvad med mig?
Det ser sort ud. Vi er omringet.
En millionmilliard gemenere.
- De kommer herhen! - Gem jer!
- Mon de hørte os? - Det håber jeg ikke.
Hvad sagde l? God plan.
- Se. De sover alle sammen. - Ser de ikke søde ud?
- Helt menneskelige. - Lad os komme ud.
Vi lister gennem gemenerne.
Vi siver...
- Bare rolig. Ikke en gemener i syne. - Ikke engang en gemen gemener?
- Se. Morgenmad. - Jeg er dødsulten.
Pas på.
- Tæl takt. En, to, tre... - Fire.
- Fem. - Fem?
- Tæl takt. En, to, tre... - Fire...
- En, to... - Tre.
To.
En.
Er I blålige?
- I ser ikke blålige ud. - Stik af.
- Godt. Vi klarede det. - Klar med instrumenterne.
Okay. Og en, og to, og tre, og fire, og fem, og seks...
- Kan du ikke tælle til tre? - Okay. På tre.
Og en, og to, og tre...
Det er vidunderligt at være her. Det er en pragtfuld ting.
I er et herligt publikum.
Vi vil gerne ha' jer med hjem. Vi vil ha' jer med hjem.
Bakkerne er vakt til live...
Af musikkens liflige toner!
Hvem står bag det her?!
Rimskij-Korsakov?
Guy Lombardo?
Min kære ven...
Lad os ikke glemme
at himlen er blå.
I morgen er hele verden det!
Bring mine blåbbere hid!
Hvem...?
Der er du...
..min lille hånde-ånde.
Flyv herfra og udslet hin opkomlinge.
Knus dem! Mas dem! Mos dem!
Blå-struér dem!
Her, Deres Blålige Højhed. Tag noget modbydelig medicin.
Hånd...!
Hånd?
- Hånd? - Ånd.
Han er kvik, hvad?
Luk munden op. Det gør ikke ondt. Du har ikke nogen stor mund, hvad?
Det er let. Bare man har kærlighedens ånd.
Af sted, Hånd. Åndet hånd.
- Jeg skulle lige til at sige det. - Vent. Se her.
Det hele er i sindet.
Sjovt sted at stille en guldfiskebowle.
- I Pepperland er alt muligt. - Det er bare en glaskugle.
- Det er blåt glas. - Det er klart.
- Der er nogen derinde. - Hvad laver de?
- De er ikke kugleskøre. - Det er jo os.
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band.
Ligheden er slående.
Jeg tror, Einsteins teori kan bruges her.
De er en forlængelse af os selv. De svæver i et tomrum
frosset fast i rummet i henhold til relativitetsteorien...
Man tager bare to æg, slår let på dem, drysser salt og peber på...
- Hvordan får vi dem ud? - Knus glasset.
- Det er Beatle-sikret. - Det er intet.
- Har du trommestikkerne med? - Nej.
- Se i lommerne. - Jeg har et hul i lommen.
- Mon det...? Ja, det virker stadig. - Vi tager alt i os igen.
- Du er et geni. Et rigtigt geni. - Det ved jeg godt.
- Det er ligesom farvefjernsyn. - Eller farve-langsyn.
Hej, brormand.
Ja, der er ingen tvivl. Vi ligner hinanden på en prik.
- Orv ja. - Du er en forlængelse af mig.
- Ja, jeg er alter-ego-manden. - Og jeg er ego-manden.
Godt, du spurgte. For der er faktisk krig.
- Så lad os da til slagmarken drage. - Vi kan ikke lege med drager nu.
Beatles til angreb!
Vi er omringet. Sød hund.
- Jeremy, kan det virkelig være dig? - Kan det være mig?
Spørg hellere de lede vagter, thi de fangede mig med store fagter.
Så er det nok, Jeremy.
- Hele verden bliver angrebet. - Hvad skal jeg gøre?
Anbefaler du nævekamp med vagterne?
Hr. vagt? Blå Gemener.
En til næseboret, en uppercut. En på øjenbrynet, så er det slut.
Jeremy!
Kom så, Ringo.
Tilbage!
Endnu en gang til brechen, kære gemenere.
I løber den forkerte vej. Tilbage!
Mit kongerige for en hest!
- Jeg tror, jeg flår ham i småstykker. - Nå, så det gør du?
Ja, jeg tror, jeg laver en blåburger.
- Jeg vil blæse på, hvad du tror? - Nå, så det vil du?
Det får vi snart at se!
Han virker i sandhed irriteret. Jeg bliver vist snart molesteret.
Hvor jorden er blød, oftes gror...
..stiger op, stiger op, steg op en rose så stor.
En rosenæse.
Sig dit sidste ord!
Ord! Fortræng ulykke og mørke.
Jag det sure på flugt. Lad det blomstre, som er smukt.
Spring ud...!
Første gang, jeg så den ingenstedsmand
vidste jeg, han var nogen.
Halløj, blåtfolk! Kommer I ikke herover?
Hyg jer, og slå jer ned! Hvad siger l?
- Max? - Deres Blå...
- Deres Strålende Højhed... - Verden er ikke længere blå.
- Hvor kan vi tage hen? - Argentina?
Har I lyst til at komme over til os?
- Skal vi? - Nej.
Jo, Deres Strålende Højhed.
Ja, Max.
Ja. Verden er et vidunderligt sted.
En sand, universel, utopisk ting.
Alle arter, store som blå
nyder det bedste, også dem, der er små.
Lad os misk-Max'e. Jeg har aldrig før tilstået det
men min fætter er lykkens blåmejse.
- Fed sang. - Jeg kan ikke få den ud af hovedet.
- Så ryst det. - Det har vi gjort hele natten.
- Det var en dejlig fest. - Vi fik mange flotte souvenirs.
- Her er motoren. - Jeg fik lidt kærlighed.
Og jeg fik et hul i lommen... Et halvt. Jeremy fik resten.
- Hvad skal han med et halvt hul? - Lappe det og holde tankerne i ro.
- Se lige John. - Hvad er der, John? Blå gemenere?
Nyere og mere blå gemenere er blevet set ved teatret.
Kun en ting kan redde os. Sang!